Стигнахме Венеция! Хвърлям се в канала!
Миста, излез от колата.
Джорно! Замразен си.
Сигурен съм, че го знаеш, Миста, но наш приоритет е да вземем диска.
Той ще ни осигури победата!
Дискът е скрит там.
Колата няма да замръзне веднага, заобиколени сме от вода.
Затова се хвърлих в канала. Мен не ме мисли и изплувай!
Разбрах, Джорно. Само че не наричай това победа.
Победа ще е, ако го убием, вземем диска и се отървем живи.
Никъде няма да ходиш!
Давай, скочи във водата, Миста!
Нямам против да се обзаложим
дали можеш да плуваш по-бързо от леда ми.
По дяволите! Хвърлянето в канала не беше добра идея!
Замразяването му няма слабо място!
НЕВЕРОЯТНИТЕ ПРИКЛЮЧЕНИЯ НА ДЖО-ДЖО: ВЯТЪР ОТ ЗЛАТО
Сякаш биваш премазван от тежката воля на съдбата,
която държи в плен мечтите ти.
Няма път за бягство, през цялото време се мъчиш отчаяно,
но ти никога не ще се предадеш.
Парченцата надежда,
заровени под отломките,
ще бъдат открити от твоите две ръце,
за да може някой ден да промениш света.
Борбено злато!
Само онези, които истински вярват в своите сърца,
ще заблестят,
докато животът им не угасне.
Онези, които имат неукротими души,
продължават да се борят напук и на бога!
Борбено злато!
Епизодио 19 "Уайт Албум"
Превърни колата в растение!
Капакът все още не е напълно замръзнал.
Отгледай растение, докато температурата го позволява.
Опитваш се да отгледаш бръшлян и да го използваш като въже?
Мечтай си!
Не става!
Трябва ни по-висока температура, за да отгледаме бръшлян,
стигащ до брега.
На този студ ще израсте само къса трева като в тундрата.
Кой е говорил за бръшлян, който да стига до брега, Джорно?
Това е достатъчно. Точно къса трева ми трябваше.
Но ми трябва още. Още много!
Набави ми повече, ако не искаш да умреш!
Ако не отгледаш още, с нас е свършено, Джорно!
Пипнах те! Много жалко, че не стигна до брега!
Добра работа, Джорно! Тревата замръзна.
Спасен си.
Негодникът замрази тревата и си направи шейна!
Не... Сноуборд! Мамка му!
Едва ли ще ме пусне толкова лесно. Разбира се, че не.
Уайт Албум! Отмени временно замразяването!
Ледът... - Разстопи се!
Миста!
Свръхниската температура е смъртоносен свят. При нея всичко застива.
Мога да спра каквото си поискам. Именно това прави
моя Уайт Албум съвършен!
Мога да спра дори бурното море, стига да поискам!
Бързо се качвай на брега, Миста!
Миста! Виждаш ли тревата във водата? Онази, която ползва като борд!
Стреляй по нея, докато можеш!
Стига упорства, Миста!
Още ли не разбираш, че атаките ти са безполезни?
Ето защо ми е била тревата.
Джорно, когато силата ти спре да действа,
тревата пак става на авточасти.
И ще мога да ти ги забия право в челото!
Какво?
Убих ли го?
Не, едва ли. Но поне избегнахме опасността засега.
Но, Миста, това ни спечели време.
Да вземем това, за което сме дошли, и да се махаме оттук!
Ако ни догони, този номер няма да мине втори път.
Плувай към брега, Миста!
Дискът трябва да е някъде в статуята.
Взимаме го и се покриваме в града. Нужни са ми десет секунди.
Но ще се отървем ли от този тип, ако просто се скрием?
Можем да се отървем от него, а може и да не се.
Въпреки това този тип е прекалено опасен.
Още по-лош сценарий е да се натъкне на Бучелати и другите.
Трябва да го убием сега! Няма да имаме друга възможност!
Миста! Какво правиш? - Не вярвам, че няма слаби места.
Ако изцяло е покрил тялото си в лед, тогава как диша?
Ето как, бях прав. Мехурчета въздух.
Диша през отвора на задната част на врата.
По местата, Секс Пистълс!
Номер 1 и Номер 2, минете му откъм тила!
Гледа към нас! - Пак ще направи ледена атака!
Не. Първо ще изплува, за да си поеме въздух.
Щом изплува на повърхността, ще му пусна куршум в отвора!
Опитва се да изплува!
Напред, Пистълс! Дебнем момента, в който си поеме дъх!
Миста! Момчетата казват, че не виждат отвора.
Шлемът пречи! Гледа нагоре и го е закрил!
Лоша работа, да бягаме!
Я млъквайте! Заемете позиции, Номер 1 и Номер 2!
Как посмя да ми пробиеш челото! - Миста!
Какво?
С каква цел стреля по рибите в канала?
Погледна надолу! Виждаме го! - Отвора! Сега!
Ето го! Можем да го направим!
Успяхме! Право в целта!
Какъв е този звук? - Откъде идва? Само не това!
Открил си дихателния ми отвор и си се целил в него, а, Миста?
Но свръхниските температури спират всичко!
Газовете се превръщат в течности, а течностите в твърди тела.
Погледни по-добре, не виждаш ли застиналия въздух?
Куршума, Миста! Това е звукът от рикоширащ куршум!
Какво?
Уайт Албум... "Нежни ридания"! - Миста!
Отдавна създадох стена от замръзнал въздух.
Коства ми немалко сили,
но за сметка на това няма да получа болт в главата.
Ще спра всичко, което припари до мен!
Ти ме научи на това, Миста.
Джорно беше прав.
Грешката е моя. Отговорността е моя.
Просто трябваше да се съсредоточа върху сдобиването с диска.
Не e в кофите за боклук или под пейките.
Не откривам нищо примамливо,
а и едва ли биха го скрили на толкова очевидно място.
Но видях накъде хукна Миста и горе-долу знам къде да търся.
Къде е? Снимката трябва да ми подскаже.
Проклятие, по-зле няма накъде. Миста е отчаян.
Решен е да поеме отговорност, дори и това да му струва живота.
Но само онези с решимост могат да намерят път в мрака!
Взе да става интересно. Ще се наложи да направим жертви,
но нашата обща решимост ще намери пътя!
Стaнд - Уайт Албум Носител - Гиачо
Какво е това?
Беше скрито в кухините на статуята.
Проклятие! Ако съм по-близо,
ще мога още веднъж да стрелям в отверстието на врата му.
И да заобиколя въздушната ти стена. - Миста става безразсъден.
Иска да изкупи вината си с цената на живота си.
Но не смелостта те натика в ъгъла.
Решимост! От това имаме нужда!
И решимостта не е желанието да се пожертваш.
Компютърен диск! Знаех си!
Щели сте да получите информация как да се срещнете с боса.
Отлично! Сега ще го разкрием.
Остава само да намерим... Триш!
Но първо ще очистя вас!
Давай! Умри в безполезно упорство! Нека те довърша!
Миста!
Какво правиш?
Решимостта е силата да намериш път, който да следваш в тъмнината!
На 17 години Гуидо Миста бе задържан за убийство.
Съдът не призна действията му като самозащита
и бе осъден на 15 до 30 години затвор.
Моята щастлива младост... Нима ми е такава съдбата?
Миста винаги бе гледал оптимистично на живота,
но тогава изпадна в отчаяние.
По дяволите!
Ставай. Свободен си.
Ти ли ме изкара? - Да.
Гледах репортажа и смятам, че е било самозащита.
Това значи, че имаш силен дух и изключителен талант в стрелбата.
Но едва ли би издържал повече от две години зад решетките.
Затова... - Си използвал връзки.
От някоя организация ли си?
Ела с мен. Наблизо има един хубав ресторант.
Имаш добър апетит. Брускетата си я бива. Или си се наял?
Не. - Прощавай.
Една... Най-добре да взема и за тях. Четири брускети.
Не, нека бъдат пет. Ще поръчам и една за мен.
Сега ще ги донеса. - Да продължим разговора.
Съгласен съм. Мисля, че ще се спогодим.
Така че съм съгласен. Но искам и нещо сладко.
Предлагат ли ягодова торта?
Странна птица си.
Навярно това е съдба.
Няма от какво да се оплаквам, накрая всичко се подреди.
Миста научи, че всеки човек има своето предназначение.
Хората могат да тъпчат на едно място или да поемат по заобиколен маршрут,
но накрая ще излязат на отдавна подготвения за тях път.
Виждам го! Ясно виждам пътя!
Този път го виждам със сигурност!
Там е, Джорно! Виждам пътя, който ще ме преведе през мрака!
Ама вие май не разбирате.
Въздухът замръзва при свръхниски температури.
Ей така!
Ако направя замразения въздух част от костюма си, а после го разтопя,
той ще се превърне отново в газ! Ако постоянно пускам въздух,
няма да ми е нужен отвор за дишане
като на водолаз с кислородна бутилка на гърба.
Отвора! - Той отрази куршумите!
Всички шест! О, не!
Надявам се си готов за това, Миста!
Край.
Да, Джорно, успях да събера решимост.
Ако не ми беше вдъхнал такава, нямаше да видя този път.
Пътят, по който съм готов да пострадам от собствените си куршуми.
Нищо не виждам! Кръвта замръзна на стъклото!
Пътят през мрака
не беше този, по който куршумите ми да преодолеят твоята стена от лед,
а онзи, по който да опръскам лицето ти с кръвта си!
Гадост, не мога да я избърша.
Стълба! - Миста, подсечи го с куршум!
Боли!
Потече... Потече... нещо топло!
Попита ме дали съм бил готов. Така ли беше?
Сега ще ти покажа.
Но и от теб очаквам същото.
Дано си готов да те направя на решето и да те отпратя от този свят!
Мръсникът е още на крака! И е готов да ме отблъсне още назад!
Луд ли е? Решен е да сложи край! Трябва да се откача!
Не! Куршумите ще се върнат обратно! - Първи ще сдадеш багажа!
Трябва да устоя. Време е да покажа истинската си решимост.
Пистълс, вземете се в ръце!
Уайт Албум, "Нежни ридания"!
На предела си, Миста! - Вече губиш съзнание!
Ние също ще изчезнем!
Не още! Все още съм в съзнание. Все още мога да стрелям.
Ти успя! - Набучи го на стълба!
Грешиш...
Аз имам по-силна решимост... от твоята,
Гуидо Миста!
Поздравявам те за това, че ме докара до това дередже.
Но от шуртящата кръв най-голяма полза имах аз.
Замразих шурналата кръв от врата ми като опора.
Сега няма да можеш да ме набучиш на шипа!
В безопасност съм! Шипът няма да проникне по-надълбоко!
А и не забравяш ли нещо? Последният куршум е още във въздуха!
В главата! Печеля!
Няма рана?
Миста...
Твоята решимост
осветява пътя по-силно и от изгряващото слънце.
И тя осветява правилния път, по който трябва да поемем.
Защо си още жив?!
Напразно, напразно, напразно, напразно, напразно!
Наскоро започнах да забелязвам,
че въпреки че Джорно Джована е с нас отскоро,
всичко става така, както казва, че ще стане.
Част от моята решимост беше и неговата собствена.
Дори не се усетих кога завладя сърцето ми.
Поведе ме сякаш ми беше повече лидер от Бучелати.
Кой е той, по дяволите?
Но какво значение има сега? Не е в мой стил да си напрягам мозъка.
Миста, взехме диска. Заслугата е твоя.
Излекувай ме. Не мога да дишам.
Нямаше да покажа такава решимост без твоята способност.
Излекувай ме, докато не съм наистина умрял.
Разбира се. Но първо искам да изясня нещо.
Голд Експириънс всъщност не лекува, а създава нови части.
Ще вдъхна живот в куршумите в тялото ти
и ще ги превърна в органи и съдове. - Просто побързай.
Тъй като няма да те лекувам, болката ще остане.
Да не се оплакваш после.
По-нежно! По-нежно, моля те, Джорно!
Предупредих те. Ти си мафиот, не викай.
Има още 18 рани, ще се наложи да се съблечеш, за да ги обработя.
Бучелати, засичам два сигнала. Май няма други.
Приближи внимателно. Най-вероятно са Джорно и Миста.
Сигурно са се отегчили до смърт от чакане, без нищо да се случва.
А, Джорно! - Ето ги! Хей, Миста, Джо...
По-нежно, моля те! Не ми сваляй дрехите! Усещам го!
Какво стана, Наранча? Откри ли ги? - Ами, такова...
Не! Нещо ми влезе в окото!
Нищо не виждам! Не ги различавам! - Джорно, не! Стига толкова! Не мога!
По-нежно!
—Останете и след финалните надписи—>
Претърсваме летищата, гарите и околностите на Неапол.
Проклет да си, Ризото...
Сигурно си тръгнал към Венеция.
Надявам се екипът на Бучелати да се разправи с теб.
Във всеки случай нямам повод за притеснение.
Превод и субтитри ГЕОРГИ ГИНЕВ
Следва: "Последната задача на боса"